Jules Verne skrev engang:
Sætter man to skibe ud på åbent hav
uden vind eller strøm, så mødes de før eller siden.
Sådan mødtes mine forældre. Som to skibe, bestemt for hinanden.
Vi er noget ud over det sædvanlige. Prøv Arthur Treacher's...
Bare rolig.
Rolig.
Du trak ikke vejret.
De kom fra hver sin verden...
men livet, ligesom havet, fører folk sammen.
Jeg ville ellers have lavet æg.
Bare lad være med at æde hunden, ikke også?
Bare rolig. Jeg har lavet te.
Smag. Det hjælper.
Nå... hvem er du?
Atlanna.
Dronningen af Atlantis.
Hold da op.
Jeg hedder Tom.
Passer af fyret.
Hun var flygtet fra et arrangeret ægteskab og hele sin verden.
Men i min fars fyr fandt hun noget uventet.
Og min far fandt sit livs kærlighed.
Kategori fire-orkanen Arthur går i land engang i eftermiddag...
- Hvad med Arthur? - Efter orkanen?
Efter en legende. Han er jo konge, ikke?
Han er mere end det. Han er et levende bevis på, at vi kan sameksistere.
Han kunne forene vores verdener en skønne dag.
Og treforken kunne kun smedes af den stærkeste atlanteaner.
Og med den herskede kong Atlan over de syv have.
Han blev så mægtig, at selveste havet blev misundeligt
og sendte et frygteligt jordskælv for at knuse Atlantis.
Ned faldt den, til havets bund.
Men ifølge sagnet kommer der en skønne dag en ny konge,
som bruger treforkens kraft til at forene Atlantis på ny.
Tag ham!
Dronning Atlanna,
på vegne af kong Orvax beordres De til at vende tilbage til Atlantis.
Atlanna!
Men Atlantis husker...
og kongen nægtede at give slip på hende.
- Atlanna! - Tom!
- Mit våben! - Her!
Mødet mellem deres to verdener var umuligt,
og jeg var resultatet af en umulig kærlighed.
Lad nu være, Atlanna.
Nej. De vil altid finde mig.
Næste gang sender de en hær.
Jeg er nødt til at vende tilbage. Kun sådan kan jeg redde ham.
Og redde dig.
Der, hvor jeg kommer fra...
skyller havet vores tårer væk.
Ikke her. Her mærker man dem.
Jeg vender tilbage til dig. Når det er trygt.
En skønne dag lige her ved solopgang...
bliver vi forenet igen.
Vær stærk, min lille prins. Jeg vil altid være hos dig.
Du må ikke lade ham glemme mig.
Livet er opstået i havet,
så for at forstå os selv skal vi rejse ned til det sted, vi stammer fra.
I dag er Mars bedre kortlagt end vores egen havbund.
Kom tættere på. Kom så, fisk.
- Kom herhen. - Drenge! Hold så op.
Farvel, fisk. Hej, hej.
Jeg hedder Arthur. Hvad hedder I?
- Er I sultne? Det er jeg også. - Se lige dér!
- Arthur snakker til fiskene. - Du er syg i roen!
- Stop! - Hvad vil du gøre, syge unge?
Lad være! Slip mig!
I DAG
- Hvem er I? - Ind med dig.
Kom så. Fart på.
- Vi har kaptajnen. - Nødsignalet er afbrudt.
- Vi er usynlige igen. - De hørte det helt sikkert.
Vi laver en aftale. Jeg fortæller dig ikke, hvordan du skal være kaptajn,
og du fortæller ikke mig, hvordan jeg skal være pirat.
Hvor er resten?
De har valgt sikkerhed frem for mod og forskanset sig i torpedorummet.
- Vi har lidt af et rygte. - Det har du. Det her er din sejr.
Her.
Jeg kan ikke tage imod det bras. Det er dit livs kærlighed.
Jeg har aldrig fortalt historien om den.
Det var din bedstefars.
Han var en af flådens første frømænd under 2. verdenskrig.
Han bevægede sig så lydløst i vandet, at enheden kaldte ham "Manta".
Men efter krigen glemte hans land ham, så han vendte tilbage til havet
og samlede ting og overlevede med snilde og denne kniv.
Han gav mig den, da jeg var på din alder.
Og nu er den din.
Har vi ramt noget?
Nej, noget har ramt os.
- Der er noget derude. - En anden ubåd?
Nej, det er vist et menneske.
Det er ikke noget menneske.
Alpha, til højre! Bravo-team, I tager gangen.
Anmoder om tilladelse til at komme om bord.
Aquaman!
Skynd jer. Jeg går glip af happy hour.
Jeg har ventet længe på det her.
Burde jeg vide, hvem du er?
Det store hav er min jagtmark. Du er Aquaman.
Før eller siden skulle vi jo mødes.
Nu må det ikke gå hen og blive en vane. Op med dig.
Av.
Far!
Far?
Er det din knægt?
Du skulle skamme dig.
Det er jeres egen skyld. I må selv klare den.
Møgsvin!
Far!
Vent! Hjælp! Han er klemt fast!
Du kan ikke bare efterlade ham!
Vil du ikke nok?
I har dræbt uskyldige. Bed havet om nåde.
LÆKAGE I TANKENE
- Kom væk. - Jeg efterlader dig ikke.
Du er nødt til at overleve, så du kan dræbe det dumme svin.
- Kom så væk! - Nej!
- Kom væk! - Hold kæft!
Nej!
Gid fanden havde dig!
Kom så væk.
- Jeg ved altid, hvor jeg kan finde dig. - Gamle vaner...
Kom. Jeg giver morgenmad.
Skal du have en kop med tud?
Jeg kan trække vejret under vandet, men du kan drikke mig under bordet.
Det er min superkraft.
En russisk ubåd blev kapret i nat af hightech-pirater.
Piraterne sættes også i forbindelse med flådens forsvundne,
tophemmelige prototype på en radarusynlig ubåd.
Det rygtes desuden,
at metamennesket, der på de sociale medier kaldes Aquaman,
står bag redningen.
- Det var ikke mig. - Pis med dig. Du gør det, ikke?
Det, Vulko har lært dig.
Jeg vidste, du ikke kunne blive ved med bare at se til.
- Din mor vidste, du var noget særligt. - Hold nu op.
Hun troede på, at du kunne forene vores to verdener.
Hold nu op.
Uanset hvilke problemer Atlantis har, så er du hævet over dem.
- Atlantis myrdede min mor. - Det ved du ikke med sikkerhed.
Jo, jeg gør. De dræbte hende, fordi hun elskede dig og fik mig.
Og det ved du godt.
Min dreng, en dag må du holde op med at bebrejde dig selv.
Hallo, du.
Er du ham fiskedrengen fra tv?
Fedt nok.
Fiskemanden, tak. Hvad vil du?
Det skal jeg sige dig.
- Må vi tage en selfie med dig? - Du er sgu den lokale helt.
Vi ville blive vildt glade. Bare lige en lille...
- Ja, ja. - Sådan.
- Nallerne væk. - Jeps! Jeg lister lige herned.
Smil, alle sammen!
ET STED I ATLANTERHAVET
Han ved, hvor vigtigt det her møde er.
Han skal nok høre på dig.
- Kong Orm. - Kong Nereus.
Du har valgt et mødested for tæt på overfladen for mig.
Anerkender du ikke Kongerådet?
På Atlans tid, da de syv riger var et,
samledes vore forfædre her.
Atlantis sad her for bordenden. Xebel sad som altid ved hans side.
Saltriget, fiskerne, de sande desertører og Graven var endnu ikke faldet.
Den fortabte nation var endnu ikke gået til grunde.
Sammen var de det største rige nogensinde.
Men nu sidder jeg på Atlans trone, bundet af arkaiske love og politik,
mens truslen fra oven vokser.
Vold har altid hærget på overfladen. De tilintetgør sig selv.
Ikke før de har tilintetgjort os. Vi har gemt os længe nok.
Det er på høje tid, at Atlantis rejser sig på ny.
Vi hylder Dem, Kong Nereus,
ved at invitere Xebel til
at blive det første kongerige, der slutter forbund med kong Orm.
Du har ikke noget valg. Du skal have fire af de syv riger for at angribe.
Den fortabte nation og desertørerne er for længst gået til grunde.
Graven er lutter dyr. Saltfolket går aldrig med, og fiskerne er kujoner.
Uden mig og min hær til at overbevise dem er det dødfødt.
Men jeg ved, hvad du egentlig er ude efter.
Når de fire kongeriger har svoret dig troskab, bliver du Havets Hersker.
- Det er kun en titel. - Jeg er ikke dum, Kong Orm.
Du bliver herre over den største militære styrke på planeten.
Jeg er den naturlige leder.
Såh?
Hvad med rygterne om en anden, en atlanteaner, der lever på overfladen?
En af blåt blod.
Det er muligt, du sidder på tronen, men dit krav på den er svagt.
Hvordan skulle du forene riget?
Min mors horeunge har ikke engang været i Atlantis. Han er tro mod o...
Overfladeboere! Fat jeres våben!
Jeres konge er såret!
Jeg prøver ikke at starte en krig. Krigen er allerede begyndt.
Så må vi sende dem en besked, der giver genlyd.
- Jeg klarer den. Her er nøglerne. - Tak.
Vi må arbejde lidt på din tā moko. Hvis din bedstefar var i live,
ville han slå os oven i hovedet, fordi vi ikke er færdige.
Ja, men vi skal nok nå det. Nu skal du hjem i seng.
Sidder du?
Jeg har ledt efter dig. Du skal følge med mig til Atlantis.
Du får samme besked som den rustne søstjerne, Vulko.
Bare pænere, fordi du er kvinde. Nej tak. Jeg er ikke interesseret.
Du besejrede Steppenwolf og reddede Atlantis.
Det havde intet med Atlantis at gøre.
Din halvbror, kong Orm, vil erklære krig mod verden på overfladen.
Milliarder vil dø, både blandt dit og mit folk.
Vi er nødt til at stoppe ham.
Og hvordan skulle vi så gøre det?
Du er dronning Atlannas førstefødte søn. Du har krav på tronen.
Vi kan kun stoppe krigen og redde begge verdener...
hvis du bestiger tronen som den retmæssige konge.
Tror du, Orm trækker sig, bare fordi jeg dukker op?
Jeg er den uægte søn af dronningen, dit folk henrettede. Tro mig.
- Jeg er ikke konge. - Jeg er enig.
Fede tider.
Men Vulko tror pudsigt nok på dig. Derfor er jeg her.
Vulko har fundet Atlans forsvundne trefork.
- Eventyr? Det er en myte. - Nej.
Med den hellige trefork kan du få folk i tale.
Så kan du gøre krav på din medfødte ret og støde Orm fra tronen.
Min medfødte ret døde med min mor, men jeg kan love dig én ting.
Hvis Orm går til angreb, får han samme behandling, som jeres folk gav hende.
Uden nåde.
ET STED I NORDSØEN
Ubåden var knap nok sødygtig, men den tjente sit formål.
En af jeres blandede sig.
Han er ikke en af vores.
Han dræbte min far!
Vores handel er afsluttet.
Behold pengene. Jeg vil have Aquaman.
Far!
Kom så, far.
- Kom nu. Han trækker ikke vejret. - Flyt dig. Lad mig hjælpe.
Kom nu, far.
- Jeg ved ikke engang, hvad du hedder. - Prinsesse Y'Mera Xebella Challa.
Bare kald mig Mera.
Tak, Mera.
- Åh nej. - Det er Orms værk.
Det værste er stadig i vente.
Varslet om flodbølger er blevet forlænget yderligere et par timer.
Katastrofer uden fortilfælde.
Krigsskibe og skrald er skyllet i land af gigantiske bølger.
- Kyster er druknet i skrald. - Undtagelsestilstand i flere amter.
Årtiers forurening er blevet kastet tilbage på land.
Er det her en naturkatastrofe?
Nej, nej. De har smidt vores skrald og krigsskibe ud!
Det er første kontakt med folket i Atlantis.
Nu begynder du igen med dit sindssyge Atlantis-bavl.
- Du har ikke skyggen af beviser. - Luk øjnene op.
Vi har allerede en atlanteaner. Aquaman!
Hvad er der?
Det var her, Vulko gav mig min første svømmetime.
Du skal glemme alt det, du har lært på overfladen, og dykke ned
for at finde dine atlanteanske urinstinkter.
- Jeg kan altså godt svømme. - Langtfra.
Lad os få en ting på det rene.
Jeg hjælper med at stoppe krigen, og så er det slut.
Det er nok bedst.
Havet er mere end livets kilde. Det er vores sjæl.
Vent. Kan du tale under vandet?
Hallo! Jeg kan også tale under vandet! Suverænt!
Vi kan skam mere end blot tale.
At være atlanteaner er mere end kun at kunne indånde vand.
Din krop kan klare ekstrem kulde og ekstremt tryk,
og dine øjne tilpasser sig mørkesyn.
Hvor er det bare fedt!
Nå, Vulko. Hvornår må jeg møde min mor?
Snart, min unge prins.
Når du er klar, fører jeg dig til Atlantis, så du kan møde dronningen.
Jeg har gemt mit skib herinde.
- Jeg skal ikke ind i den tingest. - Det bliver du nødt til.
Dit fiskeskib er marineret i snask. Jeg kommer til at hørme af sur sumprøv.
Det ville da være en forbedring.
Jeps.
KONGERIGET ATLANTIS
Hvad skal man med en bro under vandet?
Den er et levn fra den gamle verden og den eneste vej til og fra hovedstaden.
- De kan da bare svømme over murene. - Det er umuligt.
Selv om de slap forbi vagterne, ville de ikke undgå hydrokanonerne.
Folk prøver konstant at snige sig ind.
Klart nok.
- Hvad er det? - Told-og grænsekontrol.
Bare rolig. Jeg har diplomatpas.
Velkommen hjem.
Der er et sikkert skjul i den gamle by. De højfødte er aldrig ved havbunden.
Så er vi her.
Hvad er det her?
Luftlommen er en ekstra sikkerhed. Kun højfødte kan indånde vand og luft.
Og det holder dyrene væk. De griser lidt.
Vulko, her er jeg, gamle. Efter alle de år fik du omsider din vilje.
Arthur, jeg ville ønske, årsagen havde været mere munter.
- Tænk, at Orm har angrebet. - Det var ikke noget angreb.
Han har ikke hjemmel endnu.
- Det her var blot en advarsel. - Hvad fremprovokerede det?
Kong Orm og din far blev angrebet af overfladen.
Hvad? Nej, nej. De tror stadig, Atlantis er et eventyr.
Jeg var der. Et krigsskib beskød os. Nu støtter Xebel Atlantis,
så Orms flåde er stor nok til at tvinge de andre to riger med.
Hvis krigen skal stoppes, skal han stødes af tronen nu.
- Fat det nu. Jeg vil ikke være konge. - Du har ikke forstået det.
Når han er Havets Hersker, er det sket. Hans magt bliver helt uhørt.
Jeg er fra overfladen. Ingen tager mig alvorligt. Hvor skal jeg begynde?
Vind folks hjerter og sind. Vis dem,
at du er værdig, og få fat i den her.
Jeg har allerede en.
Ikke sådan en.
- Det er Atlans forsvundne trefork. - Jeg kender godt historien.
Det er mere end en historie. Det er virkelighed.
Den blev smedet af tidernes største våbensmede.
Fremstillet af Poseidon-stål til kong Atlan,
Atlantis' første hersker.
Ifølge sagnet rummede treforken kraften til at herske over havet.
Hvad skete der med den?
For at vide det skal man tilbage til tiden før det store fald.
Dengang kong Atlan herskede over alt, hvad der var.
Dengang Atlantis' kongeriger var forenet...
Det var en tid med stor velstand og teknologiske landvindinger.
Vi havde fundet nøglen til ubegrænset energi,
da resten af verden stadig troede, Jorden var flad.
Men vi blev for ambitiøse, for magtbegærlige.
Havet slugte os, og Atlantis gik til bunds.
Men den kraft, der knuste vores civilisation, banede vej for fremtiden.
Den gav os evnen til at trække vejret under vandet.
Og således udviklede vi os.
Andre blev primitive, vilde.
Og kongen levede til sine dages ende i frivilligt eksil.
Hverken han eller treforken er set siden.
Et af vores hold arkæologer fandt den her for nogle måneder siden.
Det er en gammel optagelse fra det første dynasti.
Jeg tror, den indeholder Atlans sidste besked til sit folk
og oplysninger om, hvor treforken er.
- Hvad er beskeden så? - Det ved vi ikke.
- Teknologien er for gammel. - Cylinderen har Desertør-mærket.
Tag ud til dem og få beskeden.
Sporet til Atlans sidste hvilested er inde i den.
Det er grænseværnet. De er anholdt for ulovlig indtrængen.
Nej!
De må ikke se dig her.
Du vil vel ikke snakke om det?
Det vil jeg heller ikke.
I hans højhed kong Orms navn anholder jeg Dem.
Velkommen til Atlantis...
brormand.
Tænk, at du omsider er her.
Jeg har hørt så mange historier om dig.
I alle de år har jeg skammet mig over min mor,
fordi hun besudlede sig med en overfladebo.
Skammet mig over at have en bastardbror,
jeg ville spidde i hjertet med min trefork.
Men nu, hvor du omsider er her foran mig, må jeg tilstå...
at jeg er splittet.
Hvis du vil have splid,
så fjern lænkerne, lillebror, så skal jeg splitte dig midt over.
Ja, jeg ser, du har mors våben med.
Er det derfor, du er kommet efter al den tid? For at dræbe mig?
Jeg vil forhindre en galning i at udslette verden.
Og hvordan vil du så stoppe overfladens evindelige grusomheder?
For i århundreder har de forurenet vores vand
og forgiftet vore børn.
Og nu, hvor deres himmel brænder, koger vore oceaner.
Er du rejst hele den lange vej for at tage parti mod dit eget folk?
- Der er ingen partier i sådan en krig. - Du vil da udfordre tronen.
Ja, hvis det kan stoppe din krig.
Påberåber du dig Kongekamp?
Kald det, hvad du vil. Jeg kalder det røvfuld.
Så skal vi måske gøre det.
- Deres Majestæt. - Orm!
Hvis jeg besejrer Atlannas førstefødte søn i en officiel dyst foran alle,
så må alle syv kongeriger erkende, at jeg er den eneste sande konge.
Deres majestæt, det er ingen sejr at besejre den uvidende.
Deres bror er tydeligvis en tåbe.
Han kender ikke vore skikke.
Nå, men nu får han en lærestreg.
- Udfordrer du mig officielt? - Ja, for fanden. Og når jeg vinder...
Hvis du vinder, sætter jeg alt i bero. Så stopper krigen.
Men hvis jeg vinder...
så er du færdig.
- Lad os komme i gang. - Udmærket.
Der er givet en udfordring, og jeg siger ja.
Gør ham klar til Ildringen.
Stop en halv. Hvad for en ring?
Hvordan kunne du være dum nok til at lade Orm lokke dig til at kæmpe?
Jeg har da lige løst alle vores problemer.
Jeg besejrer ham, krigen slutter, og jeg kan tage hjem.
Du er bomstærk på land, men her er du ude af dit rette element.
Orm har tilbragt hele sit liv hernede. Han har trænet for at blive kriger.
- Trænet for at blive bedst. - Lær mig at kæmpe, Karate Kurt.
Lad os se, om du kan huske noget.
- Hvad sker der for den store gaffel? - Det er en trefork. Forsvar dig så.
- Hvad fanden er det? - Sådan tøjler du treforken.
Det er snyd. Den er stor og kluntet. Hvorfor må jeg ikke bruge et sværd?
Det er din mors trefork, et traditionelt kongeligt våben.
Du bliver ikke konge, før du tøjler den.
- Hvorfor besøger hun mig aldrig? - Det har jeg jo sagt. Når du er klar...
Hold så op med at lyve!
Jeg har gjort alt, hvad du har bedt om, og du finder hele tiden på noget nyt.
Hvornår er jeg god nok?
- Elsker hun mig ikke? - Din mor elskede dig over alt i verden.
Men hun måtte vende tilbage til Atlantis for at beskytte dig.
Ægteskabet med kong Orvax blev arrangeret for længe siden,
så hun var nødt til at ægte ham og skænke ham en søn, prins Orm.
Da Orvax hørte om dig, blev han overmandet af jalousi
og ofrede hende til Gravens uhyrer.
Vil det sige, de henrettede hende? Fordi hun fik mig?
Jeg kan huske det hele.
Jeg har noget til dig.
Den har været min mors.
Sig mig en ting.
Tror du, hun havde brudt sig om at se sine sønner myrde hinanden?
Jeg forstår din frygt og modvilje, Mera.
Det gør jeg virkelig.
- Jeg ønsker ikke krig... - Hold dog op! Jeg kender dig!
Det, du gør, er i modstrid med alt, hvad din mor lærte os som børn.
- Hvis hun var her... - Jamen hun er her ikke... vel?
Det, min mor lærte os, var forræderi.
Du skal ikke følge i hendes kølvand.
Fedt nok! Det er altså Ildringen.
Nå, hvad så? Skal jeg bare give dig røvfuld her?
Vulko, vil du følge min trolovede op i den kongelige loge?
Kom så, Lady Mera.
Hernede har vi et sagn om Karathen.
Et havuhyre så mægtigt, at selv kong Atlan frygtede det.
Så han fængslede det i havets dyb.
Og i den dybe grav venter uhyret på at få chancen for at rejse sig på ny.
Atlantis har ventet,
og nu er uhyret vågnet.
Engang...
var det min helt store drøm at møde dig.
Lære min lillebror at kende. Fortælle ham, at han ikke var alene.
At det var ham og mig.
Jeg skulle bare have vidst, han blev sådan en klaphat.
Vores mor blev henrettet på grund af dig.
Og jeg har hadet dig for det lige siden.
Men jeg ønsker ikke at slå dig ihjel, Arthur.
Jeg giver dig én chance.
Vend hjem,
og kom aldrig mere tilbage til Atlantis.
Du vinder ikke den her kamp.
Krigen er på vej mod overfladen uanset hvad.
Og jeg har de syv haves vrede med mig.
- Det ved du godt, jeg ikke kan tillade. - Ja.
Hvad fanden er det?
Ildringen.
Satans!
Borgere i Atlantis, hør mine ord! Min bror er kommet fra overfladen
for at støde mig af tronen.
Vi afgør det på gammeldags manér
og lader blodet flyde, til guderne tilkendegiver deres vilje!
Forræder!
Du bliver aldrig konge!
Jeg havde aldrig troet, min egen far kom til at bukke for Atlantis' konge.
Overfladeboerne angreb først. Hvad skal vi gøre? Tigge om nåde?
Jeg afskyr også overfladen, men er tidspunktet ikke påfaldende belejligt?
Men så godtroende er du ikke, vel?
Du går også ind for krigen, ikke?
Overfladeboerne skal sættes på plads, om det så skal være sådan her.
Du har vores mors trefork.
Den er mægtig, men fuld af fejl ligesom hende.
Jeg svinger min fars.
Og den kender ikke til nederlag.
Jeg lovede Atlanna at beskytte ham.
Det er jo ikke nogen dyst. Det er en henrettelse.
Jeg er den eneste sande konge!
Venter du på en invitation? Ind med dig.
Fedt nok! Hvad så?
Vi skulle have fat i Atlans trefork og så udfordre Orm.
Vi bytter rundt. Det kan jo smutte, det lort.
- Pas på. Fjendtligt fartøj klokken seks. - Hvad betyder det overhovedet?
- Skurk bag os. - Så sig dog bare det!
Skurk bag os!
Hallo! Vi kunne jo ikke komme over murene.
- Der var jo hydrokanoner. - Ja, og hold så kæft!
For helvede da!
Pis!
Vi er ikke døde endnu! Men det håber jeg, han tror.
Hold den her.
- Hvad laver du? - Det virkede for Pinocchio.
- Hvem? - Pyt med det. Ind med dig.
Fedt. Nu bliver vi altså ædt.
- Hvordan bærer du dig overhovedet ad? - Det ved jeg ikke.
- Sommetider kan vi høre hinanden. - Fedt.
I er også begge to nogle store dumme dyr.
- Jeg har lige reddet dig. - Jeg reddede dig først!
Hun sagde, der er fri bane. Hvor skal vi nu hen?
Til det sandhav, dit folk kalder Sahara.
Fedt nok.
VESTSAHARA
Jeg plejer ikke at flyve med turister, men en sørøverskat slår sgu alt.
Tak for turen.
Åh nej.
Er du okay?
Jeg har aldrig før været så højt oppe...
eller så langt væk hjemmefra.
- Du har da i det mindste et hjem. - Ikke længere.
Jeg kan ikke rejse hjem. Jeg forrådte alt, da jeg reddede dig.
Du er jo forlovet med kongen. De er nødt til at tage dig tilbage.
Atlantis er mange vidunderlige ting, men nådig er den ikke.
- Du er jo kongelig. - Det var din mor også.
Jeg ville blive ofret til Graven.
Ikke engang min egen far ville tage mig til nåde.
Nå, men...
Op med humøret. Nu skal du ikke giftes med en klovn, du ikke er forelsket i.
Jeg har ikke pligt til at elske, men til at tænke på min familie og min nation.
Jeg har vendt dem begge ryggen.
Sommetider må man gøre det rigtige.
Også selv om det skærer i hjertet.
Deres højhed.
Ifølge sporingen er prinsesse Mera her i Det sande desertørrige.
- Du sagde jo, hun var død. - Åbenbart ikke.
- Er din bror så også stadig i live? - Det er snart slut. Kaptajn Murk.
- Få samlet en angrebsstyrke. - Nej.
- Mera skal anholdes og afleveres til mig. - Hun har forrådt tronen.
Hun er Xebels datter! Hvis der sker hende noget, er vores koalition opløst.
Deres Højhed, nu er vi inde i Fiskerrigets vande.
At sikre os de andre to rigers troskab bør stå øverst på listen.
Min vesir har ret...
som sædvanlig.
Anhold dem,
og få kong Nereus' datter tilbage uskadt.
Så er vi her.
Hallo! Er der noget i nærheden?
- Kun ørken. - Der er kun ørken.
Han tager fejl.
Hvad laver du?
Hun sprang bare ud. Hun har ikke faldskærm.
Rødhårede sild! De er sgu ikke til at stå for.
Du er mere bims, end jeg troede.
Denne vej.
ET STED I DET INDISKE OCEAN
Du blev besejret sidst, fordi dine overfladevåben svigtede.
Det gør vores ikke.
Det er prototypen på et våben til næste generation atlanteanske soldater.
Hævn er noget, vi atlanteanere kan forstå.
Du står i spidsen for mine bedste kommandosoldater
i jagten på den vederstyggelige bastard.
Jeg kan ikke røre dem, men det kan du. Han er flygtet op til din verden.
Dræb ham og kvinden hos ham, så bliver du belønnet.
At dræbe ham er min belønning.
Kronjuvelen. Stadig på forsøgsstadiet.
Omdanner vand til våbenberiget plasma.
Jeg får sgu brug for en større hjelm.
En af Atlantis' stammer slog sig ned her, da det stadig var et indhav.
Da vandet tørrede ud, gik de også til grunde.
- Gik til grunde? Kanon! - Vi er tæt på.
- Tæt på hvad? At dø af tørst? - På at få en flad.
Jeg ved godt, du er på udebane, slagtøs. Se dig omkring. Vi er faret vild.
Kan du se det dér? Det er ingenting!
- Det er en udørk! - Det er da dig, der kalder det et hjem.
Det er sgu da ikke mit hjem. Hele overfladen ser altså ikke sådan ud.
Nå nej. I har også uhumske byer, der leder kloakvand ud i vores hav
og hele bjerge af skrald og fabrikker, der udspyr møg og smelter isbjerge...
Jeg har forstået det. Vi har nogle idioter ved roret,
men vi har også gode ting. Grønne skove, høje bjerge og smukke søer.
- Det er lige dig. Små puttehave. - Prøver du bevidst at provokere?
Man kan ikke dømme et sted på forhånd.
Du har da dømt Atlantis på et meget spinklere grundlag.
Nej. Hold nu op med det dér. Nej!
Din atlanteanske skod-gps sendte os ned i den her udørk, og nu er vi strandet.
Hvis du er den næste sande konge, er det ude med os.
DE SANDE DESERTØRERS RIGE
Fed tur!
- Se, hvad jeg har fundet. - Hvad du har fundet?
Ja.
Dyrk lige det her sted. Kæft, hvor det rykker!
Det er Våbensalen.
Ifølge sagnet blev Atlans trefork smedet her.
Det er vist ikke kun et sagn.
Vulko havde ret.
Den findes.
Ingenting.
Selvfølgelig. Den har jo stået og samlet støv, siden før Sahara blev en ørken.
- Helt ærligt! - Siden før Sahara blev en ørken.
- Tak, fordi du gentager mig. - Den er jo fuldstændig udtørret.
Du tænker altså bedst, når du slet ikke tænker.
- Stå stille. - Hvad har du gang i?
Vi skal bruge vand, og du er den bedste kilde.
Stå så stille.
Blærerøv.
Jeg kunne bare have tisset på den.
Kong Atlan.
I denne trefork ligger Atlantis' kraft.
I de gale hænder ville den bringe ødelæggelse.
Men hos den sande arving ville den forene alle vore riger, oppe som nede.
Hvis du higer efter min kraft, skal du vise dit værd.
Rejs til kanten af verden til Det Skjulte Hav.
Kig i flasken efter den kortlagte sti.
Kun i den sande konges hænder kan han i sandhed se.
Den her må Orm ikke finde.
Ve...
- Hvad? - Skulle vi ikke have skrevet det ned?
Jeg har husket det. Har du ikke?
Jo, jo. Klart.
Hvad sagde han så?
Ditten-datten-trefork.
Kig i flasken efter den kortlagte sti.
Det er næste stop.
SICILIEN, ITALIEN
Jeg begynder at tro, du faktisk kan lide overfladeboerne.
Det er jo forkert at dømme et sted, jeg aldrig før har set.
Jeg er tilbage om lidt. Bliv der.
Nå, det ligger vist lige oppe ad bakken. Et stort, gammelt slot.
Jeg har lige fundet ud af noget meget interessant.
Pinocchio. Satte du vores liv på spil, fordi du har læst noget i en børnebog?
Er det en bog? Halløjsa!
Jeg har det fra filmen. Andiamo.
FISKERRIGET
Kong Nereus, jeg håbede, vi var kommet forbi den forældede tanke om,
at krig mod overfladen er uundgåeligt.
Fiskerne mener, at når tiden er inde til at vise os for landboerne,
så er det for at uddanne dem, ikke tilintetgøre dem.
Jeg beundrer Deres ædle stræben.
Men det er vist blot skyer af blæk, der skjuler kujonens hjerte.
Hvor vover du?
Gør det. Jeg bønfalder dig. De er et rige af opblæste filosoffer
og slatne digtere, hvis vand står stille, og jeg brækker mig over det.
- Min konge! - Kongen er død. Længe leve hans arving.
Prinsesse, klargør Deres hær, Deres Højhed.
Vi drager mod Saltriget omgående.
Hvad var det nu, han sagde?
"Rejs til kanten af verden og Det Skjulte Hav.
Kig i flasken efter den kortlagte sti. Kun i hænderne på den sande konge,
kan han i sandhed se."
Se i flasken efter den kortlagte sti.
- Hold nu op! - Hvad ser du?
Lad mig se.
- Hvordan ved du, hvor man skal se hen? - Lad mig se. Hvad var sidste sætning?
"Kun i hænderne på den sande konge kan han i sandhed se."
Marcus Agrippa. Han var en stor hærfører, men ikke konge.
- Det var Scipio heller ikke. - Hvor ved du alt det fra?
Min far sørgede for, at jeg kunne min historie.
Ingen af dem er konger, bortset fra ham dér:
Romulus.
Roms første konge.
Kun i hænderne på den sande konge kan han i sandhed se.
- Der har vi vores pejling. - Hvad? Lad mig se.
Vi gjorde det!
Ikke dårligt af en tåbe, vel?
Ikke spor dårligt.
Mera.
Afskyeligheden venter
og drømmer i dybet
og forfaldet spreder sig over menneskenes vaklende byer.
Tilbage!
Arthur!
- Jeg beordrer jer til at trække jer! - Prinsesse Mera.
De er sigtet for højforræderi.
- Hvem fanden er du? - Måske hjælper det her på hukommelsen.
Det er dig fra ubåden.
Netop.
Men nu har jeg atlanteansk stål.
Kald mig Black Manta.
Du troede bare, du kunne slippe.
Jeg sagde jo, det ikke skulle blive en vane.
Scusi.
- Du slipper ikke. Du skylder mig blod. - Hvordan fandt du mig?
Din veninde kender nogle folk, der godt vil holde styr på hende.
Andiamo! Skynd jer ind!
Jeg viser dig den samme nåde, som du viste min far
og sprætter dig op, som den fisk du er.
SYSTEMFEJL
Arthur!
Mera... de sporer dig.
- Hvad? - De sporer dig.
Arthur!
Arthur, bliv hos mig. Vågn op.
Arthur...
- Har du hugget en båd? - Er bådene i havnen ikke til alle?
Nej, de tilhører nogen.
Det var Orms elitesoldater. Lederen var ikke atlanteaner.
- Jeg har aldrig før set ham. - Nå, men det har jeg.
Han og hans far var pirater.
Han giver mig skylden for sin fars død.
De har jo valgt en farlig branche. Det er ikke din skyld.
Sådan har jeg det ikke med det.
Jeg stod med beslutningen og lod ham dø.
Jeg kunne have reddet ham, men lod være.
Og nu har jeg fået en fjende, som kunne have gjort dig fortræd.
Og det havde været min skyld.
Nu har vi lagt ham bag os.
Det er det, der venter forude, der burde bekymre os.
Den kortlagte sti fører til Gravens Rige.
- Det var graverne, der dræbte min mor. - Ja, hun blev ofret til dem.
Det er blevet dødsriget. Vi ved stort set intet om, hvad der er dernede.
Vi burde vende om. Vi kan stadig nå at advare overfladen om angrebet.
- Vende om? - Jeg har lært ikke at vise svaghed.
At løse mine problemer med min vrede og mine næver.
Jeg er et slagtøj, og jeg slår hårdt.
Men den her tur har været én lang røvfuld.
Jeg er ingen leder. Jeg er ikke konge. Jeg duer ikke til at samarbejde.
Og du må ikke dø, fordi du vil gøre mig til noget, jeg ikke er.
Du tror, du er uværdig som leder, fordi du er fra to verdener.
Men det er netop derfor, du er værdig. Du er broen mellem land og hav.
Det kan jeg se nu.
Spørgsmålet er bare...
Kan du?
Sporingen af lady Mera sender stadig ikke signal, Deres Højhed.
Vulko...
min betroede vesir.
Du har stået tronen bi, siden min far sad på den.
Har du noget råd til mig nu, hvor krigen begynder?
Jeg har allerede givet det, min konge.
Men jeg står bag Deres beslutning som altid.
Min beslutning?
At beskytte riget.
Mens du forråder det.
Tror du ikke, jeg kender til dit forræderi?
At du er forblevet loyal over for min mors horeunge.
At du i årevis har trænet ham i at frarøve mig tronen.
Du skal ikke benægte det.
- Det gør jeg ikke. - Hvorfor?
Jeg er fuldblodskongen. Jeg har viet mit liv til Atlantis.
Han vendte riget ryggen. Du svor at tjene tronen.
Det gør jeg også. Det er muligt, Arthur kun er halvt atlanteansk,
men han er allerede dobbelt så meget konge, som De nogensinde bliver.
Før ham væk.
Men sørg for, at han får udsigt.
- Hvad fanden er det for nogle uhyrer? - Gravere! Vi er her.
- Der er for mange. - Ind.
De er fra dybet. De er bange for lyset.
Kom så!
Er du klar til at hoppe i?
Der!
GRAVENS RIGE
- Vi bliver flået i stumper og stykker. - Vi har ikke noget valg.
Arthur!
Mera!
DET SKJULTE HAV, JORDENS KERNE
Mera!
- Arthur. - Mor?
Kong Orvax ofrede mig til Graven.
Men jeg kæmpede mig gennem som jer og endte her.
- Har du været alene her i 20 år? - Ja. Kom. Sæt dig her.
Du må tilgive mig. Tilgiv mig det hele.
- Det her skete, fordi du fik mig. - Ikke fordi jeg fik dig.
Intet af det her er din skyld.
Jeg traf et valg. Jeg var nødt til at rejse
for at redde dig. For at redde din far.
Fortæl mig om ham.
Er han...
Han går stadig ud for enden af broen hver eneste morgen...
hver eneste dag...
og venter på dig.
Hvorfor vendte du aldrig tilbage?
Fordi portalen, der førte jer herind, ikke lader os vende tilbage.
Treforken er den eneste vej tilbage.
Men den bliver vogtet af Karathen.
Uhyret fra sagnene findes.
Det ligger på den anden side af vandfaldet.
- Vi tager med. Vi kan besejre det sammen. - Nej.
Det er for mægtigt. Jeg har prøvet mange gange i årenes løb.
Væsenet vil kun lade den sande konge komme ind.
Du er bange.
Ja.
Godt. Så er du klar.
Atlantis har altid haft en konge.
- Nu har det brug for mere. - Hvad er mægtigere end en konge?
En helt.
En konge kæmper kun for sin nation. Du...
kæmper for alle.
Du hører ikke til her.
Jeg har vogtet treforken mod forlorne konger
siden begyndelsen, og i tusind år
har jeg set de største mestre forsøge og lide nederlag.
Men aldrig har jeg fornemmet en, der var så uværdig som dig.
Hvor vover du at komme her med dit beskidte køterblod
og gøre krav på Atlantis' største skat?
Meget vel, halvblodsdyr.
Troede du, du var værdig?
Troede du, du var kongen?
Du kaster skam over dette sted med din blotte tilstedeværelse.
Stop!
Du har ret. Jeg er en halvblodskøter.
Men jeg tror ikke, jeg er værdig. Det ved jeg godt, jeg ikke er.
Du kan jo forstå mig.
Ja, det kan jeg.
Ingen dødelig har konverseret med mig
siden kong Atlan.
Hvem er du?
Jeg er ikke nogen.
Jeg er kommet, fordi jeg ikke havde noget valg.
Jeg er kommet for at redde mine egne og dem, jeg elsker.
Jeg er kommet, fordi treforken er deres eneste håb.
Og hvis det ikke er godt nok...
så rend og skid!
Ingen har nogensinde vristet treforken ud af Atlans greb.
Hvis han dømmer dig uværdig,
tja, så har jeg ikke mæsket mig i umindelige tider,
og jeg er ved at gå til af sult.
Den eneste sande konge.
Husk nu, at saltfolket er nogle stærke, blodtørstige barbarer,
men et hurtigt angreb på deres ledere kan få dem på andre tanker.
Hvis du besejrer saltkongen, bliver du herre over planetens største styrke.
I dag forener vi vore kongeriger.
I morgen brænder vi overfladen af!
Fat jeres våben, atlanteanere!
SALTRIGET
Død over de atlanteanske torskepander!
Til angreb!
Vi bøjer os ikke for Atlantis. Vi giver dem en kamp,
de aldrig glemmer!
Nej! Vi har brug for ham.
- Slut dig til mig eller dø. - Skulle jeg tiltale dig "Deres Højhed"?
Ikke Deres Højhed.
Kald mig Havets Hersker.
Du kan tage min hær, din blødbugede drønnert.
Men du får aldrig min troskab!
Som du vil.
Hvad h...
Kongen har rejst sig.
Til angreb!
Der er for mange dødsfald. Vi må stoppe kampen nu. Jeg finder min far.
- Men du må og skal besejre Orm. - Hvad nu, hvis jeg ikke kan?
Sidste gang var han i sit rette element.
Denne gang skal du få ham til at kæmpe i dit.
- Hvad var det nu, jeg skulle? - Undgå at blive dræbt.
Klart nok. Undgå at blive dræbt.
- Graven! Han er herre over Graven! - Umuligt!
Stop! Lad hende komme forbi.
Far, hør nu. Han har treforken. Jeg ved, du mener, krigen er nødvendig.
Men Arthur er vores retmæssige konge.
Hvis du vender det ryggen, er det Atlantis, du kender, dødt.
Det er rigtigt. Bastarden har kong Atlans trefork.
Han er herre over havet.
Så er bastarden jeres konge.
Vulko!
- Kom! Han har brug for os. - Nej, se. Folket skal overvære det.
Treforken ændrer ikke det, du er. Et halvblodssvin.
Atlantis accepterer dig aldrig som konge.
Nå, men så lad blodet flyde, til guderne tilkendegiver deres vilje.
Giv afkald på tronen!
- Gør det så. - Giv afkald på tronen.
Vi viser ikke nåde.
Måske har du ikke bemærket det, brormand...
men jeg er ikke en af jer.
Gør det så!
- Slå mig ihjel! - Nej!
Nu har vi haft drab nok.
Mor?
Min søn.
Det er en lang historie. Jeg skal nok fortælle den senere.
Kom.
Jeg forstår det ikke. Vi troede...
Det ved jeg godt. Arthur reddede mig.
- Er du kommet sammen med ham? - Ja.
I er begge to mine børn, og jeg elsker dig så utrolig højt,
men du er blevet vildledt.
Din far lærte dig, at der var to verdener. Han tog fejl.
Land og hav
er ét.
Min dronning.
Vulko.
Før ham bort, men sørg for, at han får udsigt.
Når du er klar,
så lad os tage en snak.
Borgere i Atlantis, dagen begyndte med blodsudgydelse.
Men lad den ende med glæde.
Her er kong Arthur af Atlantis.
Længe leve kongen!
Nå, hvad gør jeg så nu?
Vær deres konge.
Det bliver sgu sjovt.
Du kom tilbage! Du er tilbage!
Ja... ja.
Min far var fyrpasser.
Min mor var dronning.
Det var ikke meningen, de skulle mødes...
Men deres kærlighed reddede verden.
De skabte mig.
Landjordens søn, havenes konge.
Jeg er dybets vogter.
Jeg er...
Aquaman.
Hallo!
I 15 år på Instituttet For Havforskning har jeg studeret...
- Blev du ikke fyret? - Jeg har studeret havfænomener.
Det er det mest håndgribelige bevis.
Dybhavsseismografer har målt eksplosioner på havbunden.
Vi har satellitbilleder af vragdele fra atlanteanske krigsskibe på overfladen.
- Lad mig nu tale ud. - Nu ikke igen. Atlanteanske?
Ja, regeringen vil ikke erkende truslen for næsen af os.
Det vil jeg sgu ikke råde dig til.
Det er atlanteansk teknologi, ikke? Kan du fortælle, hvor du har den fra?
Klart nok. Men først skal du fortælle mig,
hvordan jeg finder ham.
HVEM ER AQUAMAN?